PIERZÂNDU-ȚI MINȚILE
Îi vei îngropa în Maroc?
Vom vedea ce se poate face pentru asta.
Îi vei îngropa acolo?
Va trebui să-i spui tatălui lor.
Să-i spui lui Mounir.
Trebuie să-i îngropi.
Trebuie să-i îngropi în Maroc.
Nu i-o pot înapoia așa. E prea mult nisip.
Nu-ți face griji.
- Ce e? - Tocmai...
Ce ai?
Vreau să te iau în căsătorie.
- Ce-ai spus? - M-ai auzit.
- Ce-ai zis? - M-ai auzit, nu?
Nu, n-am auzit.
Vreau să mă căsătoresc cu tine.
- Nu e pâine? - Pâine? O clipă.
După dumneavoastră.
- Ne vedem săptămâna viitoare. - Mulțumesc.
Întoarcere plăcută.
Ce mai faceți, porumbeilor?
- Bună seara, domnule. - Domnul se numește André.
Am auzit multe despre tine.
Ia te uită!
- Ai gătit? - L-am întrebat pe Mounir ce vă place.
Ți-a spus că-mi place lasagna?
E prea mult. E mâncarea lui preferată.
Ce tupeist ești!
- Și totuși vă place lasagna? - Sigur că da.
Când e preparată cu dragoste...
Dar am primit un apel de urgență. Trebuie să merg la un pacient.
- Așa că nu pot... - Nu poate aștepta? Tocmai am...
Am și mâncat ceva deja. Îmi pare foarte rău.
- Nu vă supărați pe mine? - Nu.
La cea mai mică problemă cu el, mă suni, da?
Îmi pare rău.
Fiți cuminți.
Mounir, unde sunt cheile?
Gata, le-am găsit.
E în regulă, doar că...
- Facem toate astea și el pleacă. - Nu contează.
Data viitoare.
"Un crocodil în canalele orașului."
- Da? - Cred că e o propoziție nonverbală.
E o propoziție nonverbală. Cum o transformăm?
- "Un crocodil e în canalele orașului." - Minunat, Celine.
Apoi...
"Pământul s-a cutremurat în Franța."
O propoziție verbală sau nonverbală? Margaux?
E o propoziție verbală. Și cum o transformăm în nonverbală?
"Cutremur în Franța."
Nu-i foarte greu să te concentrezi.
- E materia împărțită în... - Nu mă mai interesează!
- Știu bine... nu mă... - ...mai interesează.
Oricum nu mă voi descurca într-o săptămână.
Doar n-o să vrei să lucrezi într-un cabinet, ca mine?
De ce? Te-ar deranja?
Fie...
Am s-o fac. Dar recitește-o, dacă nu vrei să te păcălești.
Te așteptai la asta?
Stagiul meu a mers bine.
Așa e, ai avut un stagiu bun.
Dar să nu ne ascundem după deget. Când n-ai veleități, nu le ai.
Nu-i mare lucru. Mă opresc aici. M-am săturat. Îmi dau demisia.
Voiam să-mi câștig pâinea, ca toată lumea.
Ai putea să-ți continui studiile de educator.
N-o să fac toată viața pe babysitter-ul!
Te înțelegi tare bine cu copiii.
- Sunt sigură c-ai putea reuși. - Nu pentru un salariu de rahat.
Propunerea mea rămâne în picioare.
Ce propunere?
De luni de zile caut pe cineva să lucreze cu mine în cabinet.
Vrei să zici...
că Mounir ar putea lucra cu tine? Cu jumătate de normă?
Nu. Cu normă întreagă.
Dacă-i convine, poate începe de mâine.
E grozav, nu?
Nu știu el ce zice, dar mie mi-ar plăcea.
Cred...
- Cred că vreau să o iau de soție. - Stai puțin, Mounir.
Nu, e serios, ți-o jur.
Ești îndrăgostit. Dar ăsta nu-i un motiv
să te însori cu prima fată care-ți face ochi dulci.
Termină, André.
Nu-i același lucru...
Diferența de cultură e o problemă, nu?
Știu prea bine. Dar între noi doi merge.
Nu-i același lucru.
- Ba da, e la fel. - O, încetează.
Îți place și ție, nu?
- Vrei? - Nu, mulțumesc.
Nu l-am văzut niciodată așa pe Mounir.
Știu că nu mi-ar cere-o niciodată, dar, de câtva timp,
cred c-ar vrea să vii să stai cu noi.
Și dac-ai vrea să te muți la noi, nu-i nicio problemă.
Dar... nu ți-a spus nimic?
Nu. Ce? Mounir e destul de independent.
Și-apoi...
mi-ar face și mie plăcere.
Ce e?
- Vă deranjez? - Avem și noi secretele noastre.
- Cum te simți? - Bine.
Un moment, André.
- Avem să-ți spunem ceva. - Zău?
Să spun eu?
Ei bine, André,
am vrea să te întrebăm
dacă vrei să fii cavalerul de onoare la nunta noastră.
E minunat. Scuzați-mă.
Felicitări. Bine-nțeles.
Ați fixat o dată?
Ne-am gândit la vara asta, dar nimic nu-i hotărât.
Voiaj de nuntă?
Am vorbit și de asta, dar vom mai aștepta un pic.
- Nu imediat. - De ce nu imediat?
Pentru că ar trebui să facem un pic de economii.
Păi asta ar putea fi cadoul meu de nuntă, vă ofer luna de miere.
- Dar e prea mult. - De ce-i prea mult? E cadoul meu.
Și ce cadou!
- Hai să bem ceva. - Da.
Mă-ntorc imediat.
De acord, André, dar vii și tu cu noi.
Unde?
- În călătoria noastră de nuntă. - Ești nebun!
De ce sunt nebun?
- Glumiți. - Deloc.
Nu acceptăm cadoul decât dacă vii cu noi.
Dacă asta-i condiția, evident, accept.
Îți va face și ție bine.
În cinstea voastră...
A viitorului vostru...
Pentru noi. Pentru tot.
Noroc.
Françoise...
- Françoise! - Vin.
Ei bine?
- Îmi stă bine părul așa? - Ești minunată.
Nu prea stai degeaba, nu?
- Ce vrei să spui cu asta? - Nimic.
A tușit doctorul?
Tu chiar că ai o problemă cu asta.
E adevărat.
- Nu mai pot nici glumi? - Termină.
Ești geloasă, nu-i așa?
Nu ești obligată să rămâi, bine?
Grozav.
Puteai să-i spui măcar mamei.
- Îți mulțumesc, fata mea. - Îți mulțumește.
Ești frumoasă. Foarte frumoasă.
Și veți avea copii foarte frumoși, cu voia lui Allah!
Spune că ești foarte frumoasă
și că sigur vei avea cu Mounir niște copii foarte frumoși.
Dar spune asta și pentru mine. Nu-i așa, mamă?
Spui asta și pentru mine.
Sigur că da, fata mea!
Și atunci numai eu am mai rămas?
Nu te teme, ne ocupăm noi.
Vecinei îi e frică.
Ezită, și vrea mai mulți bani.
- Câți vrea? - 100.000.
Îți închipui?
Doar pentru a merge de trei ori la primărie.
Despre ce e vorba?
Căutăm pe cineva pentru Samir.
Gata! Nu mai vorbiți despre asta!
Ești serios? Pentru tine e floare la ureche.
Nu începe iar!
Potoliți-vă. Sunteți frați. Liniștiți-vă!
Samir vrea să se însoare?
Da și nu. Trebuie să-și găsească pe cineva ca să obțină actele.
Cum am făcut și eu.
Fără André, și acum aș fi fost blocată acolo.
- V-a ajutat? - Da, ne-am căsătorit.
Doar că azi pentru Samir e mai complicat, lumea e mai suspicioasă.
E mai complicat.
Un pic mai mult.
Dar noi n-o facem pentru acte, nu?
Murielle, nu-i același lucru.
Voi doi vă iubiți.
Vă rog, domnule!
Ce-i cu tine? De ce mă faci de rușine?
- Pentru tine e ușor. - De câte ori să-ți spun? Ai răbdare.
Pentru tine e o nimica toată. Eu am să mor în satul meu.
Tu și Fatima... Sărmanul, ce nevinovat pari!
Nici că-ți pasă!
Când ești cu doctorul, faci pe grozavul.
De ce te-a luat pe tine?
Habar n-am. Nu eu am ales.
- De ce tu și nu eu? - Habar n-am.
S-a însurat cu Fatima, te-a luat cu el, iar pe mine m-a părăsit.
Eu nici nu exist!
Ai răbdare și totul se va aranja.
De altfel, toată lumea știe.
Ce știe?
Lumea vorbește...
Despre mine?
Despre tine și doctor.
Și ce zice lumea?
Nu se opresc niciodată.
Zic: "Vezi ce s-a întâmplat cu prostul ăla de doctor?"
Ți-a luat sora și fratele!
Eu nu mai exist? Nu mai pot, m-am săturat de ei!
- Și-i crezi? - M-am săturat de sat.
Mounir, Samir, ce se-ntâmplă?
- Îți spun eu imediat. - Ești furios azi.
Trebuie doar să-i ceri ceva și-ți dă ce vrei!
- Nu asta-i problema! - Și când vorbește despre tine.
- Vorbește ca de femeia lui! - Pentru numele lui Dumnezeu!
- Ai grijă cum vorbești! Ține-ți gura! - Mounir, pleacă de-aici!
- Spune-i să-și țină gura! - Samir, termină.
- Lasă-mă. - Nu așa! Gata, ne întoarcem imediat.
- Micul meu rechin! - Tu ești rechinul.
Cabinetul doctorului Pinget.
Da, tocmai le completam.
Da, vor fi în corespondența din seara asta.
Cu tot cu certificate, bine-nțeles.
Îi spun să vă sune de îndată ce sosește.
Foarte bine.
La revedere, domnule Hénard.
- S-a mișcat toată ziua. - S-a mișcat?
- Vino cu mine. - Eu am venit doar pentru un pupic.
Aici. Pune mâna...
- Măi să fie... - Simți?
E nebunatic...
Cum ești, fiule?
Nu-i neapărat băiat.
- Poftim? - Poate să nu fie băiat.
Ba da, e băiat. Nu vezi cum se mișcă?
- Simți? - Da.
Nu vă deranjați...
Dacă-l pui așa, auzi mai bine.
Ei?
Când te mai întâlnești cu Lefebvre?
Peste o săptămână am o ecografie.
Mounir... telefonul.
- Ești bine? - Da.
Am mici sângerări. E normal?
Maronii? Nu-ți face griji. Vor trece.
O, s-a mișcat.
- E drăguță, nu-i așa? - Mie-mi spui?
Asta cere un mic cadou.
Mulțumesc.
- Îți place? - Sigur! Nu trebuia.
Iar pentru comoara cea mică...
Uite că doarme. N-am s-o trezesc. Dă-i-o mai târziu.
- Ia te uită, dragule. - Ce e?
- Uite... e brățara ei. - Ce drăguță e!
- Mulțumesc, André. - Asta-i pentru tati, să nu întârzie
la servici când stă prea mult cu ea.
- Mulțumesc, André. - Nu...
- Ca al tău! - Nu-mi mulțumi.
Cel mai frumos cadou e ea.
- E superbă. - Vă las acum.
- Pa. - Mulțumesc, André.
Pe diseară.
- E un model frumos. - Ai văzut, iubitule?
Poți să-mi pui lănțișorul?
- Te descurci? - Ridică-ți părul.
N-o legăna toată noaptea, o să te epuizeze.
- Nu știu ce-i cu ea. - Lasă-mă și pe mine.
- E bine așa? - Da.
Mulțumesc.
- Haide! - Haide, Jade!
Sus pe deal!
Mai fă niște pași! Câțiva metri încă!
Excelent!
- Vii înapoi? - Du-te la mami. Mai întâi un pupic.
Hai, acum înapoi la mami.
Ce e? Vrei să-l vezi pe bebe?
Vrei să-l vezi? Nu, n-o să-l vezi acolo.
- Bebe? - Bebe?
Unde-i?
- E aici. L-ai văzut? - Da.
Zău? Hai, vino să-l vezi.
Ce face? S-a ascuns?
Uite, asta e Sohane, surioara ta.
Ei bine?
Ești deja geloasă?
Așa e. Ești geloasă...
Mami vă iubește pe amândouă.
Mami e cu Sohane acum.
- Tati? - Spune "găină".
- Poți să-i dai asta? - Sigur.
- Haide. - Nu.
Ba da.
Mami?
O să vină ea.
Ce bun e!
Una pentru tati.
La culcare, fetelor.
Murielle!
Vin.
Mereu una o trezește pe cealaltă.
- Stai. - Ce e?
- Fetele. - S-au dus la culcare.
Oprește-te! Stai!
Nu aici!
Încetează! Mounir, încetează!
- Nu aici! - De ce nu?
- Nu în camera lui André. - Cui îi pasă?
Oprește!
Încetează! Încetează!
Nu în camera lui André!
- Ai grijă de Jade? - Desigur.
Nu stau mult.
Pe curând, iubito.
Un pupic?
Fii bună cu tati. Pa.
Pe curând.
Mami!
Ce e, micuța mea? Ce-ai pățit?
Ce-ai pățit, iubire? Ce-ai făcut?
Ce s-a întâmplat? Ce s-a întâmplat, draga mea?
- Nu-i nimic. - Faceți-i o radiografie la spital.
Îi faceți imediat o radiografie.
Mă ocup eu de cea mică.
- Unde sunt cheile mașinii? - Pe birou, la stânga.
De câte ori ți-am spus să închizi poarta?
Știu...
De 6 luni vorbim de asta! Ți-am spus că poate cădea oricând!
- Știu... - Atunci de ce n-ai închis-o?
Îmi pare rău, credeam că tu...
Ce credeai? Acum uită-te!
Poate să-și fi zdrobit capul!
- Mami? - Da, scumpo?
- Tati? - Îmi pare rău.
- Tati? - Da.
Tati ne duce să vedem dacă totu-i bine.
Câte trepte a căzut?
În jur de 10.
5 sau 6. Doar 5 sau 6.
Câte bufnituri ați auzit?
Cel puțin două.
- A vomitat? Și-a pierdut cunoștința? - Nu.
- Cum s-a întâmplat? - Poftim.
Mulțumesc...
Am ieșit în oraș și am uitat să închid poarta.
Trebuia s-o supraveghez. E vina mea.
- O, scumpa mea! - N-aveți grijă, se întâmplă mereu.
N-are nimic. E în ordine.
Sunt o groază de copii care cad pe scări.
Chiar și fiul meu a căzut. Ea n-are nimic.
Doar s-o supravegheați. Dacă vedeți
că vomită sau că-și pierde cunoștința
și e apatică, reveniți. Dar acum nu sunt probleme.
- Mulțumesc, domnule doctor. - Cu plăcere.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
- Spune la revedere. - La revedere, Jade.
La revedere.
Iartă-mă pentru adineauri. Îmi pare rău.
Când am văzut-o așa...
Nu-i nimic.
Nu contează.
- Da, Hélene. - "Michel împrumută cartea sa".
"Cartea sa", complement direct, "vecinului", indirect.
Foarte bine. De ce? Cine poate spune?
- Da? - Complementele indirecte ne spun cui.
- Iar cele directe pe cine sau ce. - Foarte bine.
Iar acum puteți face exercițiile pe care vi le-am dat.
Doamnă... bebelușul dumneavoastră e un băiat sau o fată?
Asta nu știu. E o surpriză.
Acum trebuie să dormi, Jade.
Mami se întoarce mâine cu surioara ta.
Așa că acuma dormi, da?
- Noapte bună. - Noapte bună, iubire.
Acuma ne culcăm.
- Ai lăsat veioza aprinsă? - Da.
Atunci...
pentru Malika!
Ăsta e biroul tău?
- Îți place? - E frumos.
- Îmi place culoarea. - Asta-i a surorii tale.
Pune-o jos. Vrei să i-o dai?
N-o pui pe Malika jos? Pune-o cu jucăriile ei.
Uită-te la ea!
Ușurel, fetelor. Așadar, ați văzut?
O pui pe Malika jos? Am să-i dau jucăria.
- Ai grijă, doarme. - Atenție cu bebelușul.
Ușurel.
Pune-o sub brațul ei.
- I-o punem aici. - Ușurel, ușurel!
Ai văzut?
- Veți fi bine toate trei. - Mami, privește!
I-ai spus mamei?
- Ai vorbit cu ea? - Nu, dacă tu nu i-ai spus.
Mai ești supărată?
E bine? Te descurci?
Da, e bine.
- Françoise! - André...
A cam trecut ceva timp. Ești bine?
- Îți aduc ceva de băut? - Mi-ar prinde bine.
- Știi să trăiești, André. - Așa e.
Dacă vrei să ieși noaptea undeva, sună-mă.
Mai ieși din când în când?
Doar n-o vezi doar pe sora mea?
Vreo aventură?
N-ai niciuna?
Un om ca tine, dac-ar vrea...
Scuzați-mă.
- Ce te-a apucat? - Nu mai putem nici glumi?
Nu te încrunta așa!
Mami, nu funcționează!
Jade...
Ce faci? Ce ți-am spus? Nu umbli tu cu casetele, îmi spui mie.
O s-o repare tati. Du-te și te joacă.
Nu mai pune mâna pe videocasetofon, îți spun! Gata!
- Du-te și desenează. - S-a blocat.
Știu. Te-ai putea și lovi. Hai.
Hai, du-te! Nu mai pune mâna pe el!
Vin acum, puiuț.
Care-i buba?
Sohane, nu pe masă!
Așa...
Pune altă casetă!
Poți s-o iei?
Nu știu de ce, dar fetele sunt tare rele azi.
Se pare c-a fost tămbălău azi.
Cum vrei să fie liniștite?
Soră-ta vine neanunțată, fumează în fața lor...
Dacă André are ceva să-mi spună, mi-o poate spune în față.
E la el acasă, totuși.
Soră-ta să nu mai pună piciorul aici.
Dacă ești epuizat, ia o pauză.
Du-te și stai 10 zile în Maroc, s-o vezi pe mama ta.
Poate.
Murielle e de fapt obosită. Îți jur, André, că nu se simte bine.
N-o pot lăsa așa cu copiii.
Murielle e obosită, și ce-i cu asta?
Spune-i că mama ta e bolnavă și că trebuie s-o vezi. Nu-i o minciună.
De altfel, sunt eu aici.
Noapte bună.
Și aici jos, un peștișor.
- Ăsta-i un peștișor? - Sigur că-i un peștișor.
Nu-l recunoști?
Hai, încearcă tu. Arată-mi cum faci un peștișor.
- Așa? - Da, așa. Asta-i ideea.
Tu încerci altceva?
Ăsta parcă-i un vapor.
- Uite-o pe mami. - Mai facem o dată.
Am fost tare cuminți.
- N-am fost noi cuminți? - Ba da.
Nu-s la fel.
A sunat Mounir. Mai stă o săptămână.
Maică-sa încă nu-i bine. Te îmbrățișează.
- Tu ce faci? - Îmi dau pantofii jos.
Gata cu desenul?
- Arată-mi. - Nu, e pentru nașul.
Mulțumesc.
O, ce frumos!
- Nu m-am semnat. - Nu l-a semnat.
Uite, a venit tati.
Cum ești?
Arați bine.
- De ce plânge? - Cred că-i e foame.
Hai, dă-mi un pupic.
Vino aici.
Vino-ncoace, Sohane!
- Ți-au dus dorul. - Nu s-ar spune.
- Rahat! - Uite, iar s-a rupt.
Jade...
Dacă s-a rupt, joacă-te cu altceva.
Ai cu ce.
Acum mă lași să văd meciul, da?
- Iar s-a rupt, tati. - Ce ți-am spus, Jade?
Dacă jucăria ți s-a stricat, ia alta!
- Ce se-ntâmplă? - Și-a stricat jucăria.
De ce nu sunt în pat?
Aveam grijă de Malika.
- Dar te poți și tu juca cu fiica ta. - Nu-mi spune mie ce să fac!
- Gata, fetele. - Liniștește-te, da?
Am venit acum 5 minute și deja mi-e capul așa!
Și-mi sparge urechile pentru un ponei!
Vor să se joace cu tine.
Ce vor? Au o mulțime de jucării!
Nu se mai poate așa, sărim tot timpul unul în capul celuilalt.
Cu salariile noastre, am putea...
să mergem în altă parte.
Nu crezi?
Murielle?
Am putea trăi în Maroc.
De ce?
Pentru ele.
Știu eu?
De ce nu?
Ai dreptate. Trebuie să plecăm de-aici.
Găsim noi ceva.
N-ai chef de Maroc?
Ba da, am.
- André, pot vorbi cu tine? - Bine-nțeles.
Ascultă, Murielle și cu mine ne tot certăm în ultimul timp.
Cu copiii ăștia în jurul nostru, e complicat, înțelegi?
Dacă crezi că locul acesta e prea mic,
vom căuta altceva.
Tocmai, există posibilitatea să ne mutăm în Maroc.
Viața-i mai ieftină acolo.
Și nu te vom mai deranja.
Te ocupi atâta de noi, deși nu ești obligat.
Și mi-am dat seama că va fi tot mai greu cu fetele.
Înțelegi?
Păi e... super.
Marocul e super.
Doar că nu mai conta pe mine
pentru nimic, înțelegi? Am terminat.
André, stai...
- Nu reacționa așa. - Dar cum să reacționez?
De 20 de ani sângerez pentru tine, și tu așa-mi mulțumești?
Nu crezi că poate și eu m-am săturat, c-aș vrea să plec și eu?
Că m-am săturat să mă ocup de tine și de tot tribul tău?
Ai o problemă cu Murielle
și singura soluție pe care o găsești e să mă respingi,
și apoi - decolarea!
N-am spus nimic din toate astea!
Ești nebun. Nu la asta m-am gândit.
N-am zis așa ceva!
Am soție și copii. Vreau ca ei să-și cunoască bunica.
- Iar Marocul e țara mea. - "Marocul e țara mea."
Ce-a făcut țara ta pentru tine?
Și familia ta, ce-a făcut pentru tine?
Mama ta era tare fericită să te iau cu mine.
Era fericită mama mea, dar și tu erai fericit să mă aduci aici.
Și ce legătură are asta cu mama? Încetează...
Bine, încetez.
Faceți bine și plecați. Plecați cu toții.
N-am nevoie de nimeni.
Au adormit fetele?
Da, cine știe pentru cât timp.
M-am gândit la Maroc. Poate nu-i o idee prea bună.
Gândește-te la fete. Nu le va fi ușor.
- I-ai spus, așa-i? - Cui?
- Ce ți-a spus? - Nimic.
Mă gândeam doar.
De altfel, ce să fac acolo? N-o să-mi găsesc de lucru.
Ba-ți vei găsi de lucru. Și nu vom avea nevoie de două salarii acolo.
Tu singur ai spus c-o să fie mai bine pentru fete!
Tocmai, am poftă să fiu la mine acasă,
vreau să pot face ce vreau, unde vreau, când vreau.
Haide, nu-i chiar așa de rău aici.
Nu ne lipsește nimic.
Da, nu ducem lipsă de nimic.
Nu pot să-i fac asta.
Îți dai seama ce spui?
Putem trăi ca o familie, nu?
Dacă vrei spațiu, o grădină... O să găsim.
Vom găsi? Cine?
- Cumpărăm o casă cu el? - Nu.
El va cumpăra o casă cu noi.
Dar eu nu cu el m-am căsătorit!
Tu ești tatăl copiilor mei. Cu tine vreau să trăiesc.
Cu mine vei trăi, vei locui. Dar casa va fi a noastră.
El va avea doar o cameră sau două.
Întotdeauna am găsit o soluție.
Vom găsi iar una.
Putem totuși să ne vorbim, nu?
Vorbește. Te ascult.
Ce i-ai băgat în cap?
Nimic.
N-am băgat nimic în capul lui Mounir.
Dacă vrea să se întoarcă la familia lui, întreabă-te de ce.
Nu mă-ntreb de ce, ci mă-ntreb cum.
Cum va trăi acolo?
Știi cum e viața în Maroc?
Știi cum cresc ei fetele?
Asta vrei pentru ele?
Tatăl lor e din Maroc, deci și ele sunt marocane.
Nu mai vorbi prostii...
Fetele s-au născut aici, au crescut aici, trăiesc aici.
Nu le lipsește nimic.
Nici tu nu duci lipsă de nimic.
- Doar de timp pentru mine însămi. - Trebuia să te gândești înainte.
Ai trei copii, și te mai miri că n-ai timp pentru tine?
Câți ani ai, Murielle?
Dacă apartamentul e prea mic, vom căuta unul mai mare.
Dar un lucru e sigur: nu vă las să faceți o asemenea prostie.
Domnul Pinget André se angajează să verse această sumă domnului Moudayeb Mounir,
pentru cumpărarea și renovarea unui bun imobiliar.
Domnul Pinget va fi deci locatarul dumneavoastră,
pentru că această sumă echivalează
cu 15 ani de plată anticipată
pentru chiria unei părți din sus-menționata proprietate.
V-ați gândit bine, tot nu doriți includerea unei clauze de reziliere?
- Nu, nu e necesar. - Bine, atunci să trecem la semnat.
- Dă-i drumul. - Inițialele pe fiecare pagină.
Și semnați aici. Mulțumesc.
E rândul tău.
Uite cine-i aici!
Am ieșit din carantină?
Ce s-a întâmplat?
Nimic, dar sunt cam îngrijorată. Cred că mi-a întârziat ciclul.
Da? Hai să vedem.
A trecut deja o lună și jumătate.
De ce nu mi-ai spus până acum?
Nu știu. N-am avut timp.
- Ai grețuri? - Da.
Bine... Îți iau puțin sânge.
Dacă asta e, măcar adu-ne un băiat.
Ascultă...
Am ceva să-ți spun, dar nu știu dacă vei fi de acord.
De ce n-aș fi de acord? Spune.
Am vrut să-ți spun, dar...
Nu știam dacă...
E important.
Dă-i drumul!
Sunt însărcinată.
Credeai că nu voi fi de acord? Ești nebună?
Știu eu...
Poate n-ai fi vrut să-l păstrăm.
Doar nu te gândeai să faci avort?
André ți-a dat ideea?
Nu, a zis că trebuie să ne gândim.
Oricum, e al patrulea.
El a zis asta?
Nu, el m-a felicitat.
Era foarte fericit. El mi-a spus să te aduc aici.
E minunat.
- Ești sigur? - Da, e super.
Vei vedea, în casa cea nouă va fi mai ușor.
Aveți 10 minute.
- Cum?! - Liniște! Dați-i drumul.
Termină!
- Vrei ajutor, Arthur? - Nu.
- Atunci pune caietul deoparte. - Care caiet?
- Nu te pune cu mine. Scoate caietul. - Care caiet, doamnă?
- Bine, ieși din clasă. - Dar ce-am făcut?
- Îți iei lucrurile și pleci. - La naiba, doamnă!
Nu vorbi așa! Îți iei lucrurile și pleci!
Dar, doamnă...
Sunteți nebună? Vai de plodul dumneavoastră!
- Ce-ai spus? - Vai de plodul dumneavoastră!
Retrage-ți imediat cuvintele, auzi?
Va fi bine.
Îți scot un certificat ca să te poată vedea un psihoterapeut.
Vei intra în concediu de boală și vei fi mai mult timp cu fetele.
Știu că și Mounir va fi de acord.
Nu-i lăsa pe țâncii ăia să-ți strice sănătatea.
Ia numai una.
Iar am început să am angoase.
Mai ales când sunt singură.
Ați mai avut atacuri de anxietate?
Da, puțin.
Care e cauza acestor angoase?
Nu știu.
Mereu mi-e teamă că nu mă descurc cu fetițele.
Vă fac concediul de boală și rețeta, cum recomandă doctorul dumneavoastră.
Cred de asemenea că se impune o terapie mai lungă.
O terapie?
Da, cu ședințe regulate.
Ca să cugetăm la toate astea.
Adică dacă doriți să vorbiți despre ele.
Cred c-ar fi bine.
Mulțumesc.
E perfect.
Asta va ține până la concediul de maternitate.
- E grozavă, în orice caz. - Tocmai voiam să-ți spun despre asta.
Știi, De Clerck
știe că eu sunt doctorul tău de familie.
Ar fi mai bine să nu-i spui că trăim împreună.
Căci în cazul unei anchete a Asigurărilor...
ar putea fi o problemă.
M-am gândit și c-am putea angaja o menajeră.
Te-ar ajuta un pic.
Vrei să cauți pe cineva?
Ce-i cu ea?
Puneți mâna aici. Stați în contact fizic cu ea.
Pregătesc ultrasunetele.
Aici sunt.
Va fi cu cezariană.
- Vreau să-i dau un pupic. - Un pupic rapid?
Ușurel, atunci.
Nu, nu plânge, fiule.
Ăsta chiar e fiul meu.
Are ochii mei, nu?
Are ochii mei.
Ce le mai place!
- Așa? - Da, fata mea.
Bine lucrat, Murielle.
Poftim.
Ia spune, Murielle... Françoise e divorțată?
- Tot mai are nevoie de bani? - Da.
Ce-ar zice de-o căsătorie cu Samir?
Habar n-am.
Nu mai rezistă aici. Are nevoie de acte.
O pot întreba.
Mulțumesc.
Am găsit o piatră mică.
Și una albă.
Aia nu-i piatră.
- Încă una, Sohane. - Am chef de-o baie. Ai grijă de ele?
În Maroc
chiar m-am simțit bine.
Erau zile când nici nu-mi mai luam pastilele.
A fost foarte bine acolo.
Până și sora mea a fost de acord
să se mărite cu fratele lui Mounir, ca acesta să facă rost de acte.
Adică o căsătorie fictivă?
Da.
O căsătorie fictivă poate fi o sursă de stres.
Știți,
Fatima, sora lui Mounir, a fost căsătorită câțiva ani cu André.
O cheamă Pinget, dar n-au stat împreună, dar nici n-au avut probleme.
Vorbiți de doctorul Pinget? André pe care-l tot pomeniți,
e doctorul Pinget, doctorul dumneavoastră de familie?
Da.
Locuiți cu doctorul dumneavoastră de familie?
Nu. Adică da.
Ei bine, nu chiar.
Îmi pare rău, Murielle, dar e o problemă.
Dar...
Știu că vorbiți unul cu altul...
dar am încredere în el,
și ne înțelegem bine.
Da, înțeleg, dar nu pot colabora cu un confrate
care-și împarte viața cu dumneavoastră.
Nu trăiesc cu el, ci el stă în aceeași casă cu noi.
Doctorul dumneavoastră de familie vă trimite aici,
în timp ce dumneavoastră stați cu el... în fine,
sub același acoperiș, de acord. Plecați în vacanță cu el,
e tatăl adoptiv al soțului dumneavoastră și soțul cumnatei dumneavoastră. Așa e?
Și a cumpărat o casă în care va continua să locuiască cu dumneavoastră.
Da.
Și a cumpărat o casă și în Maroc.
Eu nu mai pot colabora cu doctorul Pinget.
Asta înseamnă că trebuie să terminăm cu ședințele?
Dar am nevoie să vă văd, nu vreau să ne oprim.
Liniștiți-vă, nu ne vom opri.
Spun doar că eu nu mai pot colabora cu el.
- André? - Da.
De fapt,
psihiatra mi-a spus că nu mai e nevoie de alte ședințe.
Zău? De ce?
Pentru că...
crede că nu mai sunt necesare.
C-am progresat mult,
și că sunt mai bine.
Asta-i bine.
Te întorci la lucru?
Asta nu știu încă.
Ce vom face cu fetele?
Habar n-am.
Îți scot un alt certificat medical.
Da.
Mai punem puțin?
Ia uite ce frumoasă e Jade.
Mai vrei, Sohane?
Să văd...
Puțin roz în obraji?
- Te ajut, mami? - Nu, o să te murdărești.
- Stai așa. - Nu-mi murdări inelul!
Bravo!
Bravo, scumpele mele.
Sunt mândră de tine, suflețel!
- Nu te simți bine? - O mică durere de stomac.
- Ți-ai luat Mangadon-ul? - Nu, am uitat.
Am la mine.
Îți dai seama ce simt copiii când te văd așa?
Ia pastila; noi te așteptăm în mașină.
Urmați tratamentul și va fi bine.
- Să vă-ntoarceți cu bine. - Mulțumesc.
- La revedere. - La revedere, domnule doctor. Pe curând.
- Mounir! - Da?
Poți veni puțin?
Am făcut transferul, dar fii totuși atent cu contul.
Sigur.
De ce-mi spui asta?
Nu știu. Dar spune-i și ei să fie atentă.
Nu sunt un Cresus.
- Fetelor, am ajuns! - La dracu!
Rahat!
Ce-ai făcut frumos azi?
- Ce-ai făcut? - Ce fac prințesele mele?
- Unde-i mama? - A adormit.
Aici sunt.
Am adormit și cina nu-i gata.
Și le-ai lăsat singure?
Am să comand niște pizza.
Merge pizza pentru toți?
Cumpărăm pizza?
- Lasă, André, mă duc eu. - E în regulă.
- Haideți, fetelor, până nu închide. - Aici e cardul.
Mulțumesc. Repede, repede!
Ce faci tu cu cardul lui?
Nu ne dă destui bani? Am eu mutră de prost?
Îmi pare rău că am adormit. Dar eram obosită.
Puțin îmi pasă că-ți pare rău!
El plătește totul aici, acum tot el merge să cumpere de mâncare?
Ce ai în cap?
Puteai merge tu.
Mă scoți din minți!
Nimic nu-l obligă să facă toate astea! Îi datorezi respect.
E doar un da.
Un "da" a fost. Un da nu înseamnă nimic.
Ce faci?
Dacă sunt albine în casă, înțeapă, așa că să nu le atingi.
Dar nu sunt albine.
E prea mult.
Părțile declară că actele matrimoniale au fost primite pe data de 22 mai 2005
de către maestrul Rémy, notar la Bruxelles.
Contractul conține adoptarea regimului separării bunurilor.
În prezența lui Mounir Moudayeb, fratele mirelui,
26 de ani, cu domiciliul în Bruxelles, și a Muriellei Moudayeb,
soră a miresei, 27 ani, locuind în Bruxelles.
Prezentul act de căsătorie a fost întocmit pe loc,
și după lectura acestuia, mirii și martorii au semnat alături de noi.
În numele legii, vă declar soț și soție.
Puteți să vă sărutați.
Allah fie lăudat, sunt fericită pentru copiii mei. N-am să uit niciodată
ce a făcut doctorul pentru noi.
Zice că e tare mândră de copiii și de nepoții ei,
și că nu va uita niciodată ce-a făcut doctorul pentru noi.
Ești o mamă bună. Allah să te aibă în pază.
A zis că ești o mamă minunată.
Poftim. Un cadou pentru tine.
Încearcă-l.
Trebuie să-l încerci.
Mulțumesc.
André!
- Ce s-a întâmplat? - A căzut.
Vreau să merg acasă. Nu știu ce am.
- Nu pot respira. - Ce zice?
- Vrea să meargă acasă. Are dureri. - Unde?
- Unde te doare, mamă? - Nu știu.
Eram singură în baie.
Credeam că mor.
- Mi-am văzut moartea cu ochii. - Era în baie.
Zice c-a văzut moartea cu ochii.
Vrea să meargă acasă.
- Întinde-o. Trebuie s-o examinez. - Nici nu se poate ridica.
- Ajută-mă, fiule. - Haide.
Mâine mergem acasă.
Ai grijă de tine.
Tu să ai grijă. Încearcă să te odihnești, fata mea.
- Nu te înțelege, mamă. - Ai grijă de copii.
Allah să te aibă în pază, fata mea.
- I-ai dat medicamentele? - Da.
Ești sigură?
Uneori atât de greu
Când fiecare rană
durează atât
Femeie, te iubesc
Nu cunosc femei simple
Ci doar femei fragile
Și cele dificile
Da, dificile
Uneori atât de nostime
Privindu-te peste umăr
Da, atât de nostime
Privindu-te pieziș...
Haideți, fetelor, e timpul!
Când se face bine bunica?
- Poftim? - Când se face bine bunica?
Știi, când oamenii devin foarte, foarte bătrâni,
sunt mult mai fragili.
Dar cu aerul din Maroc...
Haideți, mergem.
Du-te și te schimbă, arați ridicol.
Bună ziua, doamnă doctor De Clerck. Sunt Murielle.
Murielle Moudayeb.
Îmi...
Îmi pare rău, e cam devreme.
Aș fi vrut să vorbesc cu dumneavoastră...
În ultimul timp
nu m-am simțit prea bine.
Am gânduri negre.
Îmi închipui tot felul de lucruri...
Și...
Mi-e frică pentru copii.
N-o duc foarte bine.
Sunt obosită...
și nu văd nicio rezolvare.
Mă simt...
ca zidită aici.
Mounir e departe...
Nici nu știu dacă să-i spun și lui Mounir.
Și mai e și Pinget...
Și copiii...
Îmi pare rău că vă răpesc din timpul dumneavoastră, doamnă doctor.
Dacă vreți, puteți să mă sunați acasă.
Nașule, te doare când ți se scoate un neg?
Nu, nu te doare. Ce te poate durea rău
- e să nu ți-l scoți. - Ești sigur?
Da. Nu-ți face griji.
Voi fi și eu cu tine, iubito.
Stați lângă ea, vă rog.
Lăsați-mă pe mine, doamnă. Luați-i mâna, vă rog.
Uite, așa.
O să vezi, abia dacă vei simți ceva.
Numără până la trei.
Unu...
Doi...
Doamnă?
Așezați-vă.
- Ați amețit. - Sunt bine.
Veniți să stați jos.
- Haideți. - Mi-e bine, mi-e bine.
Jade...
- N-ai nimic? Nu te-a durut? - Dar tu ești bine?
Da, sunt bine, draga mea.
Jade, mamei tale i s-a făcut rău. Nu-i nimic grav.
Murielle, putem vorbi un pic? Stai jos.
- Trebuie să merg după copii. - Stai jos!
Știi cine m-a chemat adineauri la telefon?
Nu, nu știu.
Nu știi?
De ce minți?
De ce nu ne-ai spus că încă o vezi pe doamna De Clerck?
Nu mint.
Ea mi-a zis să nu mai spun nimănui.
Atunci e vina ei?
Ce faci, Murielle?
De ce minți?
Nu mint.
Cine te crezi?
Ce ți-am făcut noi?
- Nimic. - Ce ți-am făcut?
Nimic.
Mă duc după copii.
Bună ziua.
Asta e tot?
Costă 38,60 euro, vă rog.
Mulțumesc.
Eu vreau căpșuni.
- Aia e prăjitura mea. - Poftim.
Vrei puțină, Malika?
Pot să-i dau și iepurașului?
Iepurașul poate primi și el.
Malika dragă, vino la mine.
Malika...
Vino, dragă.
Haide.
Sohane!
Vino, draga mea.
Vin.
Jade, inimioară?
Am făcut ceva groaznic.
Mi-am ucis copiii.
Am vrut să mă sinucid, dar nu pot.
Dar vreau să mor!
Da...
Toți cei patru copii ai mei...
Strada Vosges...
numărul 18...
Traducerea și adaptarea: selaflaure
Revizuire: muLineZu
Această ficțiune nu și-a propus relatarea exactă a evenimentelor care au inspirat-o.
Pentru mai multe informații despre cazul real: http://en.wikipedia.org/wiki/Genevieve_Lhermitte